Лудите на стадиона
- Внимание. - Момчето ми, не се нервирай, това е само игра.
- Тате! - Не ти ли харесва? - Татко!
Хвърлям следваща, съгласен?
Тате, тате!
- Тоя умее да пада. - Тате, татенце!
- Господа, така не става. - Какво?
- Вървете да играете на друго място. - Винаги играеме тука.
- Днеска трябва да се махнете. Утре тука ще мине факлата.
- Какво? - Ще има тържество. - Ама какво ще има?
- Кой трябва да подготви всичко? - Ти. - Кой отговаря за украсата?
- Ами ти. - Айде отивайте да играете на друго място.
- Гониш ли ни? - А кой трябва да свърши всичко? - Ами ти.
- Не аз, моя син, така че, моля ви оставете го да си върши работата. - Да.
- Той не е като вашите деца, които се чудят какво да правят по цял ден.
- Оставете го на мира. - Щом като искаш, ще смениме кръчмата.
- Бъдете така добри, това само ще ви е от полза.
- Ей, идват ти на помощ приятелите на дъщеря ти.
- И какво още, моля? - Ябълки.- Колко?
- Не знам, към половин кило. - Ама тва ще са само две ябълки.
- Да, искам ги за сладкиш.
- Стигат ли тия? - Да, благодаря ви.
- Моля, довиждане. - А не искате ли да платя? - Утре.
- Моля. - Добър ден. - Добър ден.
- Гледай, пак ли? - Това е поръчка. - За мене?
- Да.
- Това вече е прекалено, не мога да продължавам да мълча.
- Днеска ще си взема пет кила картофи.
- Това е добре.
- Ще утоля големия си апетит, ако ми дадеш и масло и едни спагети.
- Обичам твойте сирена и сарделите в консерви.
- Чуй моята молба, - искам грах в консерва.
- Този? - Да, този. - Отгоре? - Да.
- Тоя малкия.
- И сухо мляко. - Отгоре? - Отгоре.
- Готово Делис, върви на касата.
- Не мадам, премислих. Ще взема тия бишкоти там долу.
- Моля, заповядай. -Мерси.
- Яаа, водата не е за пиене!
- Моля.
- И всичко това за 12.50?
- Мръдни се, маркирала го е погрешно.
- Риба Тон - 3.50. - Ам там пише 3.10.
- Струва 3.50, поскъпна.
- Кошница - 10 франка. - Ама тя си е моя.
- Добре, 12 франка.
- Божичко, уцели го право в главата.
- Жил, това е ужасно. Момчето ти, не можеме да го вдигнеме.
-Ела да ни помогнеш.
- Стой!
- По дяволите.
- Ризата ми, моята риза
- Тая крава почва пак. -На мене вече ми изяде куфара.
- Някой път ще ни изяде и палатката. - Разкарайте я оттук.
- Е сега ще я разкарам аз!
- Панталоните ми!
- Фил, Жан. - Какво? -Отидете за дърва.
- Е не така де, казва се моля.
- Добре де.
- Какво ще кажеш за това там? -Това не, е онова там.
- А, идеално.
- Е тва е работа! -Айде да почваме.
- Пастет от дрозд с коняк, специалитета на Ла Фугас.
- Франк и десет. - Франк и педесе, поскъпна.
- Може ли да го извадиш, не мога да го отворя. - Така ли става?
- Какво правиш? - Проклето псе, ще го изяде.
- Проклето куче!
- Имаме три парчета шунка, за четиримата
- Изгуби.
- Баф.
- Браво, вече се носи. - Какво е пък това?
- Mмм, това е аромат.
- Какво си направил? - Какво е това? - Ами просто нещо направих....
- Дай ми още малко...
- Пусни ги.. - Ах ти, мръснико.
- А сега, ще зададеме въпрос, на участниците в нашата игра "Човек и Огън",
която се провежда в чест на олимпийската щафета.
Надявам се да успееме, преди спортиста от похода да пробяга покрай нас.
- Г-н Албер, кой спечели на 100 метра на игрите през 1936?
Побързайте, олимпийският огън вече се приближава. Да, само на няколко метра е.
-Приближава. Вече е тука!
- Гори! - Вода, момчета бързо! -Момчета, гори!
Струва ми се, че свършихме с вечерята.
- Ехо! - Ла Фугас.
- Идвам. - Само внимавай.
- Малко вдясно. - Да, много добре.
- Ей, внимавайте, пазете се. Спасявайте се.
- Удави наденицата, видя ли? - А на нас?
- Внимателно. - Почакайте, ще ви помогнеме.
- Хайде, ще му помогнеме. - Не, почакай, вече идва.
- Е, хареса ли ви зеленцето? - И още как!
- Как не, да не е някаква скапана консерва!
- Не беше, ама кой ще плаща?
- За това не мислете.
- Вижте момчета, сега ще ви обясня.
- Нямате ли огънче? -Моля.
- Моят син Лусиен се рани.
- Има такава цицина и не може да работи.
- А всичките младежи от селото, са на почивка.
- Така че няма кой да го украси.
- Щафетата ще е тука след два дни. - Сериозно?
- И защото сте млади, и очевидно хора на изкуството
помислих си, дали няма да може да ни помогнете малко?
- Да, ама ние сме на почивка тука..
- Знам момчета, ама става въпрос само за два дни.
- Лесно е да се каже, това са си два дни от Ваканцията
- Ще кажа на дъщеря си Делис, да ви прави отстъпки в магазина.
- Е, добре, това вече звучи интересно.
- Със сигурност.
- Ама никакви модернизми. - А как всъщност си го представяте?
- Нещо което всеки би разбрал..
- Стой.
- Подай ми това.
- Раз, два ,три.
- Супер, не работи.
- Какво правиш тук? - Бях долу, сега ще съм горе.
- Докторе...
- Докторе.
- Пържола? - По-голяма да е. - Да, все едно че е за мен.
- Момчета, тия знамена, са напълно достатъчни.
- А сега, вдигнете пилон.
- След това отидете за статуята и я сложете на този постамент.
- Внимавайте, много е чуплива. Трябва да сте много внимателни.
- Дай ми това огледалце.
- Това е много мило.
- Ей, Фил, давай!
- Довиждане Лусиен, няма нищо.
- Довиждане, господин докторе.
- Господин докторе!
- Престани да се въртиш, как да го довърша, като шило си.
- Е, готови ли сте? - Ама вие вече сте тука?
- Още не. -Не? - Няма начин.
- Не може ли да ви помогнеме? - Разбира се, вземете си инструменти.
- Почваме момчета. Да я свършиме тая работа.
- Така, малко по-високо, още, е това е.
- Хубаво обработете повърхността.
- Супер. Шията малко по-изразителна.
- Браво, сега вече е добре. Невероятно.
-Не ти ли е студено?
- Момчета, сега вече е перфектно.
- Е, не е ли красиво? - Прелест. - Изглежда потресаващо!
- Прекрасна е, трябва да се полее. - И това също е потресаващо!
- На здраве. - Е това е работа! - Може ли да си сваля ръката?
- Сбогом. - И лек път. - Мерси. - И внимавайте.
- Почакай.
- Може ли да си сваля ръката?
- Дай това насам. - Ей!
- Какво? - Да не откачи? - Какво направи?
- Какво ще правиме сега? - Трябва да я залепиме, какво!
- Лусиен, като по поръчка. - Нямаш ли случайно лепило?
- Що да нямам, имам. - Перфектно. - Тука.
- Много е малко. - Нямаш ли по-голямо? - По-голямо?
- Ами май имам. - Е с това вече няма начин да не стане.
- Давай.
- Какво ще кажете?
- Е това е. - фантастично. - Знаменито.
- Това ще е грешно парче. - Май да.
- Ето го, елате с мен.
- Напънете се. Бавно. Ей руп.
- Държа, държа. - Давай. - Моя крак!
- Да, това вече е добре. - Наистина, много хубаво.
- И при това не е никакъв модернизъм. - Нали?
- Със сигурност, всеки ще разбере...
- За статуи над 3 метра е забранено. Стойте!
- Стойте! Не чувате ли? Стойте!
- Е, това вече е края.
- Какво.. - Какво правиш? - Така ще се пребиеме.
-Наведе се. -Кой се навел?
- Статуята се наведе, като бяхме под моста и падна
- Ти май не си наред. По-добре да пийна малко Бужоле
- Бужоле, това е идея, паднала. - Дайте малко и на мен.
- Дай малко и насам. - Днеска е ден..
- Добър ден.
- Почакай ме тате. - И мене. -Браво момчета, много хубаво.
- Странно, изглежда толкова различно от снимката.
- Хора на изкуството.. - Ама не е лошо..
- Главното е че не е модернизъм. - Значи ви харесва?
- Да, разбираемо и лесно смилаемо е..
- А сега приятели, Ви каня на чашка.. - И аз идвам.
- Не, ти се върни при зеленчука си. Тръгваме.
- Доматен сок, Мастика, Чинцано, мента, артичок.
- Това пие ли се? - Разбира се, в това има доста алкохол.
- Чуйте момчета, искам да ви помоля за малка услуга.
- утре ще дойде подпрефекта, да открие статуята.
- Няма да навредят малко фанфари, музичка да има някаква..
- Не сте ли музиканти? - Ма разбира се, целите сме музика.
- Имаме поп-група. - Прекарасно. - А инструменти?
- А костюми? - Във тържетвената зала са, ще са ви по мярка.
- Мерси. -Тука си.
- добър ден. - Приятно ми е. - Почвайте, тръгваме.
- Раз, два, три.
- Браво, много добре. - Натам!
- Нашият градски съвет е много щастлив,
че при тези празнични събития, може да Ви предаде този малък дар.
- Г-н подпрефект, моля.
- Делис.
- Помогнете му, бързо.
- Престанете и бързо помогнете.
- Разбира се. - Помогнете им, бързо.
- Постави ме. - Мръдни се.
- Давай, дърпай. - Дръж хубаво.
- Да не пуснеш! - С тебе нищо не става.
- Най-накрая.
- Вие саботьори такива! Нарочно ли го направихте?
- Никакви намаления! Веднага се обърнете, бързо.
- Такъв срам.
- Браво.
- Не прави трагедии. Покажи. - Утре ще си забравил, ще видиш.
- Забравете я. - Хубав, голям ама тъп!
- И ти си хубав, виж.
- Е, момчета, готови ли сте? - Защо, какво има?
- Нали е празник, има състезания и никой не може да отсъства.
- Бързо идвайте, иначе никакви намаления няма да видите!
- Никъде не отивам. - Стига говори, а тръгвай!
- Много си добър.
- Готови. Старт!
- Ти си бил много зъл, такава жестокост.
- На мене ми разбихте главата, на него крака..
- Направили сте го нарочно. Край със намаленията!
- Много добре.
- Пригответе се за старт.
- Гладен съм.
- А така.
- Не понасям спагети, не ги искам. - Както искаш.
- Много добре.
- Да, много добре.
- Вижте само. - Това не е никаква игра!
- Давай Жерар, размърдай се. - Дай насам тая шунка.
- Не, не, не. не може да му помагате.
- Махнете се оттам.
- Не може да му помагате, нямате право. Пуснете го.
- Шунка и Бужоле.
- Мойте картофки, съберете ги. Такава огромна загуба!
- Хайде, да отиде той. - Казах ти шунка и Бужоле.
- Красив и силен е. - Да, атлет!
- Колко е мускулест!
- Това е първокачествената ми стока. - Браво, той спечели!
- Спечели!
- Шунка.
- Ти си най-добрия.
- Аз нагоре? Добре.
- Делис, върни се!
- Обувката ми! - Делис!
- Лусиен, бързо ела за сестра си. - Не гледайте, никакви намаления.
- Тате, какво да правя?
- Тук е пълно.
- Не гледай, а тръгвай.
- Стига чака, играй. - Е сега.
- Танц с метла.
- Делис, може ли да Ви кажа нещо? - Пак си измислил нещо.
- Това е много хубаво, но и мускулите му, не са за изхвърляне.
- Значи край? - Първо е трябвало да започне.
- Е, намерихте ли Жерар? - Не, значи трябва да го потърсиме. - Добре.
- Търсите приятеля си ли? -Виждал ли си го? - Носеше накакво въже натам
- Въже? - Ами да, каза въже.
- Дали мислиме за едно и също нещо?
- Въже? - Къде са най-близките дървета? - Ей натам.
- Жерар, ехей. - Жерар, чакай.
- Какво правиш тук, по дяволите?
- Аз съм, Жан, не ме ли позна?
- Жерар, почакай, не взимай нещата толкова навътре.
- Правиш се на Тарзан или какво?
- Стига де, не те е захвърлила, като парцал, нали? - напусна ме.
- Ама нали сега я видяхме. Говори с нас за теб. - Нещо ме лъжете.
- Е стига де, това не е в нашия стил. - Занеш ли какво?
Ще отидеме при нея и всичко ще се оправи. - Слънцето не свет само за едно цвете.
- Вие сте грубияни, нямате сърце. - Стига де, не говори така.
- Усмихни се. - Нали се знаеме.
- Бъди разумен, човече!
- Г-н Ла Фугас, вече е три часа.
- Знам момчето ми, а защо ми го казваш?
- Дъщеря Ви искаше в три да Ви предам това писмо.
- Казала ти е да ми дадеш това в три? - Да.
- Отдавна ли ти го даде? - Може преди час, час и нещо.
- Скъпи татко, не ми се сърдете, но той е толкова хубав,
отивам при него и там ще остана.
Целувам Ви, да живее спорта. Сбогом, Ваша Делис.
- Лусиен!
- Какво има, тате?
- Ама защо? Къде отиваме? - Да търсиме сестра ти.
- Ще я доведеме обратно и ще я затвориме вкъщи. - Аз съм за.
- Къде отиваме, това не е пътя към селото.
- Отиваме до града, да погледаме атлетите. - За какво ми е да ги гледам.
- Искам да видя Делис. - Точно така. - Не се отмятай, всичко ще разбереш.
- Господин полицай, откъде може да стигнем до града, на състезанията?
- По тоя път, младежи.
- Не може да не стигнете, само направо.
- Да, да, само направо.
- Направо. - Само направо..
- Сега накъде, тука има отбивка? - Направо, каза само направо.
- Обиколи.. - Не, каза само напред. - Давай.
- А така, продължаваме.
- Направо.
- трябва да вървиме направо. След мен!
- Вървим.., ама нали каза направо?
- Кой е казвал направо? Нищо такова не съм чул.
- Въобще не е казвал направо, ясно ли е?
- Каза! - Ама имаше впред вид другото право.
- Тука ще е страшно. Аз не съм самоубиец.
- Естествено, тръгваме обратно, да нямаме крила? - Ти откачи.
- Много благодариме че ни докарахте. - Всичко хубаво.
- Лек път.
- Ако някой път пак минеме насам,
със сигурност ще ви навестиме.
- Да, а това ще ви го оставиме. - До виждане..
- Омръзна ми да вървя. - Трябва да се пробваме, да спрем нещо на стоп .
- Спрете! - Вземи ни.
- Супер, може ли да се качиме? - Какво стана?
- Нищо, ние тука така само си се разхождахме.
- Искате ли да ви откарам до града? - Не, не. - Качвайте се.
- Е, хайде де.
- На състезанията ли сте тръгнали? Ще се състезавате ли?
- Не. - Да, знам ви аз вас, нито спорт, нито казарма има за вас.
- Отвсякъде се измъквате, а? - Не, в казармата сме ходили.
- Ама верно. - Сериозно? - Сериозно. - Е това е бил майтап, а?
- Огромен майтап, хранеха ни само с боб и картофи.
- Вярно е, постоянно бяхме в ареста. - Не съм изненадан много.
- Всички навън и бутайте. - Лесно е да се каже. - Бутай.
- Айде де, размърдайте се, бутайте. - Стойте, внимание!
- Е, днеска ще тръгне ли? - И ти излез, ела да побутнеш и си затвори устата.
- Какво?
- Мерси, до виждане. - Не мога да плувам.
- Ние тука ще слезем. - до виждане, мерси.
- Бяхте много добра. - Това е ваше.
- Довиждане. - Момент!
- Това и на вас може да ви е от полза, нали?
- Г-н полицай, как да стигнеме до стадиона? - Оттук. - Мерси.
- Господа, разчитам на вашето спортменство.
- Надявам се, че духа на тия игри
няма да бъде замърсен, от неприлична реклама,
недостой за толкова прекрасен спорт.
- Разбрахте ли ме? - Разчитам на вас.
- Стоп.
- Издръжте още момент, много е рано.
- Няма да е толкова лесно да влезем.
- Не бой се, с това ще ни пуснат, навсякъде където си поискаме.
- Хич се не бой, ще видиш че ще ни пуснат.
- Къде отивате, господа? - Ние сме групата по поддръжка на пистите.
- Хванете ги! След тях! Задръжте ги!
- Хайде. -Албер, изпрати го вътре.
- Хванете ги! След тях! Не ги пускайте! Стойте!
- Здрасти.
- Нямате ли яйца? - За какво са ти яйца?
- Ами, ще си ги свариме на огъня. - Стига бе, тва е само факел!
- Огън! Пожар! - Угасете го, направете нещо!
- Ха, дойдоха пожарникарите. - Какви пожарникари? - Бързо, махайте се!
- Обявявам първите международни състезания, за открити.
- Остави ни на мира. Пусни ни. - Чувате ли?
- Не ме бий. - Това са неандерталци!
- Е вече имам чувството, че сме на дъното.
- Няма точно сега да се предадем. - Знаете ли какво?
- Да хапнеме нещо по-сериозно и веднага ще се почувстваме по-добре. - Съгласен.
-Печено петле с Бужоле, а?-Що точно петел? - Незнам, ама много ми се е приял.
- Чакайте, имам друга идея. Жан, ела, бързо.
- Давай, прикрий ме.
- Плащай. - Сменяваме се, какво имате? Десет франка.
- Мерси.
- Супер, а?
- Какво?
- Правя си пяна, щото бира без пяна
е като черно кафе без захар. Ей хора, тука е страшно течение.
- Дами и господа, кой ще плаща? - Аз. - Това прави шест франка.
- Добре. - Няма ли да имате дребни?
- Имам само 500 на цяло. - Веднага се връщам, момент.
- Трябва да отидем до олимпийското село. -Това ще е само загуба на време.
- Ти по-добре мълчи и яж. - Момчета, имам план. - Какъв?
- Ще се разделиме, и ще видите, че ще я намериме.
- Аз съм съгласен. - Господа, печения петел с Бужоле.
- Сложихте ли му достатъчно Бужоле?
- Моля ви, не може ли, да го запечете още малко?
- Съблекалня 26.
- Мерси.
Така, сега ще се разделиме и всеки тръгва в различна посока.-Аз ще тръгна натам.
- Ние двамата ще тръгнеме насам. - Как двамата? - Щото те пазя.
- След малко ще се срещнеме тука. - Добре.
- По-бързо. - Какво?
- Там е.
- Стойте.
- Някой ще си получи заслуженото за това!
- Извинете.
- Не седеше ли преди малко до вас едно момиче? - Вече си тръгна.
- Размърдай се, ела, ще погледнеме ей там. - Пардон.
- Стойте, имате ли билет? - Какво? - Имате ли билет?
- Не чувам. - Имате ли билет? - Да, имам.
- А вие? - Да, аз съм с него.
- Да, ей?
- Почакай ме тука.
- Делис. - Жан, радвам се, че ви виждам. - Аз също.
- Какво става? - Трябва да ви кажа, нещо много важно.
- Само пет минути. - Значи Жерар,... - Какво става?
- Нещо става с Жерар. Непрекъснато...
- Гърло ли го боли? - Какво? Гърло ли? Не...
- Това е нещо напълно различно. - И какво му е? Сърдечни проблеми ли?
- Да. - Заради мен ли? - Да.
- Това не е нищо сериозно, човек трябва да се забавлява. Все пак има състезание.
- Разбира се. - Скоро ли ще го видите? Всички ли сте тук?
- Да тука сме. - Наистина? - Да.
- Тогава му предайте много целувки от мен.
- Тате, виждаш ли го? - А аз си мислех че е с онзи атлет.
- Ако го хвана, ще го удуша! - Лусиен, моля те, спри ме.
- Ще се погрижа за теб. - Тръгваме, по бързичко.
- Мръснико...
- Ах ти, възползвал си се от непълнолетна! - Не бях аз.
- Върни ми дъщерята! - Незнам къде е. - Върни ми я!
- Стой мизернико!
- Хвани го, синко, искам го жив! - Да.
- А сега, е наш ред, да се позабавляваме.
- Хайде де, ако си мъж.
- Отворете!
- Хванете го!
- Приятели, намерих Делис, и брат и баща и.
-А мене пак ме преследва полицията, трябва да побързаме.
- Там са, хвани ги. - Ама тате...
- Лусиен, там!
- Това не са моите хора. Хей, стойте!
- Веднага ми върнете колелетата!
- Къде са мойте момчета? Ей!
- Жан, по-бързо, давай. Давай, по-бързо.
- Не толкова бързо, ако продължавата така, нема да стигнете до финала.
- Какво пиете?
- Не трябва да пиете по време на състезание.
- Бързо, преследва ни полицията.
- Уважаеми слушатели, това е фантастично. Вече виждам нашия местен отбор.
- И трябва да кажа, че... Да, веднъж съвсем сами се
- измъкнахме от terena.
- Съперниците има се разтрепераха от страх и за първи път в историята
на тези игри ще се качат на почетната стълбичка. Ще получат медали!
Вече са тук. Вече виждам как доближават финала.
Получават златни медали. Да живее нашия отбор.
Скъпи спортисти, приятели и радио- слушатели, имаме за вас приятна изненада.
Разбрахме че нашият отбор, спечели първата си победа.
Своят първи златен медал! Браво!
Ще има ли и следващи победи? Вярваме ви момчета!
И както би казал барон Пиер дьо Кубертен, лека му пръст,
- Няма значение, медала си е медал!
- Г-н директор, станала е грешка!
- Тия които финишираха, не са тези, които стартираха!
- Това са аматьори? - Да, със сигурност.
Доведете ми ги, и на никой не казвайте. - Разбира се, като желаете.
- Медали, най-накрая медали. - Те нямат лиценз, не се зачита!
- Глупавия лиценз! Ето го, тука е.
- Е, вече имат. Готова. -А аматьори ли са наистина?
- Никога ли не сте си изкарвали пари със спорт?
- НЕ, ние никога нищо не сме изкарали. - Значи спечелихте.
- А сега, бързо на почетната стълбичка. - какво?
- И вижте дали не може да се направи нещо с тях.
- С тия ли? - Много са надарени.
- Моля, търсиме Делис. - Моля, на стълбичката.
- Бързо, заведете ги там. Вървете. По-бързо де.
- Вървете, размърдайте се малко, де.
- Момчетата спечелиха.
- Ето ги медалите. - Мерси.
- Хубави са, нали?
- Убеден съм че ще спечелите още някакви медали. Много сте надарени.
- Никога не сме спортували.
- Ама на пет километра на колело, направихте нов рекорд.
- Хронометъра го доказва. - Това е, защото ни преследваха двама полицаи.
- Съгласни или не? Не? Тогава изчезвайте!
- Разкарайте се. Бързо!
- Къде е Делис, върни ми я!
- Насам тате.
- По дяволите, връщай се.
- Спасете ни! - Ще направиме каквото искате. - А мене ме е страх от тях.
- Започвайте.
- Стига, престанете.
- Ама моля ви се, не бях аз.
- Какво му е?
- Господи, остави ме.
- Бужоле.
- Г-н министър, не мога сам да спечеля тези медали.
- ТВ зрителите искали медали? Хареса ли ви първият?
- А сега искат още един. Това е заповед.
- Иначе ще ме изхвърлят?
- Разбирам г-н министър, ще направя каквото мога. -Какво?
- Новите се издъниха, тука е теста. - Искате ли, да видите теста на нашите шампиони?
- Да, много са добри, само че, не ги видяхме на финала.
- Тия четиримата поне са весели.
- Включете ги някъде, оставям това на вас.
- Само да се състезават.
- На старта.
- Готови.
- Сменете пистата.
- Ти тук, ти там.
- Готови. Старт.
- Давайте.
- Браво.
- По местата.
- Внимание.
- Какво правите?
- Не бях аз.
- Момчета, да го пуснеме ли? - Да.
- Готово.
- Към старта, готови.
- Внимание.
- Браво. - Овчар.
- Ето там.
- Дайте го насам.
- Виж. - Ваше ли е? - Не, тука си беше.
- Това означава, че тука някъде ще са. - Добра мисъл, Уотсън.
- какво? - Нищо. - Кви ги плещиш?
- Хайде да тръгваме ,тате.
- Хайдее..
- Не, обратно. Хубаво го удари.
- Елате тука. Бийте се според правилата.
- Без забранени удари. И честна игра, ясен ли съм?
- Какво? - Нямам гащета.
- Какво нямаш? - Нямам гащета. - Сериозно ли?
- Заслужаваш да те оставя да се биеш, така както си.
- Сядай, аз ще отида, тъпако.
- Готов ли си? А? Готов ли си?
- Да почваме.
- Фил давай. -Удари го. Захапи го за пръста.
- С деснячката, прав!
- Не се бой.
- Студентски, мерси.
- 1, 2, 3, 4
5, 6, 7, 8, 9
1, 2, 3, 4
5, 6, 7
- Нямаш право. Такла не се прави. Това е...
- 1, 2, 3, 4, Махай се!
5, 6, 7, 8, 9?
10, готово!
- Обявяваме победителя.
- Спечели Фил.
- Спечели!
- Да, ние го познаваме. Има хъс в това момче.
- Продължаваме с предаването, на международните игри.
Нашият състезател, се приготвя за хвърлянето на копие.
Това е втори опит. Хубаво, дълго хвърляне.
Скъпи спортни запалянковци, с този успешен опит
нашият състезател повежда в класирането. - Ама това не е вярно.
- Изглежда много обещаващо. - Колегата се обърка, извинете го.
Да се надяваме че това ще е следващ златен медал. Стилът му е малко странен,
но въпреки това заслужава похвала.
- А според правилата искам да подчертая.. - Не му вярвайте.
- Преуморен е. - Много уморен.
Вдига копието, накланя се, завърта се около остта сии хвърля копието.
-Настъпи линията.- Това е нов олимпийски рекорд!- Не се зачита, настъпи линията!
- Това е измама, настъпи я! - Това е нов рекорд, нов рекорд!
- Такова нещо не бях виждал. - Не.
- Ако не успееш и тука... - Като станат повече ще ги продадеме.
- Ама моля ти се, нали това е само парче ламарина. - Мислиш ли?
- Хайде ставайте, банда мързеливци! Ставайте!
- Това не ви е курорт. - Реве като разярен бик.
- Хайде ставайте, бързо. - Да не сме в казармата.
- Готови ли сте? - Да.
- Тъкмо един състезател падна. Това е заради голямата преумора.
- Няма начин, удари го със щафетата. - Супер.
- Ама момчета, така не се прави!
- Бързо Фил. Давай, още..
- Не се пречкай!
- Така не става, няма право.
- Тази? Мерси.
- Тия май ще спечелят. Ще се побъркам.
- Това е, а?
- Можеше и на главите да ни залепят по нещо. И тука в тия празните места.
- Най-вече на главата. - Как можете..
- Дотук се справихте много добре. Но внимание, сега идва най-тежкото.
- Маратон. - Какво е това маратон?
- Това е състезание на 42км. - Пак ли на колело?
- Във туристически вагон.
- 42км. бягане и то без почивка.
- ще ви вкарам в такава форма, че няма да повярвате. Ще полетите.
- Не никакъв маратон, отказвам се. - Откажи се и от дъщеря ми
- Какво? - Отажи се и от дъщеря ми, не чуваш ли? Върни ми моята Делис.
- Искам дъщеря си.
- Върни ми я веднага, или ще стане нещо страшно.
- Предупреждавам ви, оставете ме.
- Всъщност, за какво става въпрос? - За дъщеря ми.
- А защо нападате нашите шампиони?
- Не му вярвайте. Ние дойдохме тук да я потърсиме г-н директор.
- Заради Жерар. - Защо заради мен?
- Чувате ли ги? - След 1 час е старта, трябва да се разберем бързо.
- Къде е дъщеря ви? - Не знам. - Със сигурност не е при нас.
- С един атлет е, блондин със сини очи.
- Много добре. - Добър ден.
- Успокой се, тате. Оставете го, не го наранявайте.
- Удари ли те?
- Скъпа госпожице, благодарение на Вас,
благодарение на чувствата, които сте успяла да
пробудите в сърцата на нашите атлети.
- Това сме ние.
- Нашият отбор успя да спечели
невероятен брой медали
с коит още се гордее цялата страна.
- Какво трябва да означава това? Започнете отначало, нищо не разбрах
- Най-накрая татко Ла Фугас уцели.
- След около час ще започне маратона.
От изхода на тази дисциплина зависи
нашето класиране, в международното състезание.
- Ако нашите състезатели бъдат движени от любовта към спортта,
надявам се, не, вярвам,
че ще спечелят и тези последни медали.
- Дъщеря ми няма да бъде примамка. - Каква примамка?
- За вашите шарани. - Мила госпожице... - Да?
..съдбата на нашият отбор, е във вашите ръце.
- Добре, съгласна съм.
- С какво си съгласна?
- Който спечели маратона, ще спечели сърцето и ръката ми.
- Вече няма какво да добавя.
- Оставете ги да търчат и после хоп-всичко ще си бъде по старому
- Е добре, маратонствайте си там, само така.
- След половин час е старта на маратона. Разчитаме на вас, не ни разочаровайте.
- А няма ли друг, малко по-късно? - Има, ама не за вас. - На старта.
- Моля състезателите, да се приготвят за старта на маратона.
- Много добре. Г-н съдия, не виждам нашия отбор.
- Вече са тука. Хайде, побързайте. - Много добре, давайте.
- А на това място ще атакуваш. - Не, аз ще нападна много по-рано.
- Имаш ли велосипед? - Имам някъде тука.
- Добре тогава, слушай, ще тръгнеш след нас.
- Да. - Ще вземеш и Бужоле.
- И като почнеме да издъхваме ще дадеш да дръпнеме по малко, разбра ли?
- 42 км? - Заради Жерар ще го направиш, нали?
- Пак ли реклама? - Да. Кока-Кола.
- Предупреждавам Ви, че имате пред себе си 42км.
Моля да се съсредоточите, започваме с малка разгрявка.
-Раз, два, три, четири...
- Благодаря, това стига. Внимание, готови.
Старт!
-Извинявайте господине. - Моля. - Накъде се бяга маратона?
- Оттук. - Благодариме.
- Изоставате с 10мин. Темпо, забързайте се малко, хайде.
- Браво момчета, иненадахте ме. Само така.
- Имате 20мин. преднина. Хайде, давайте.
- Забързай се! - Писна ми. - Вече и на мене не ми се иска.
- И на мене не. - До гуша ми дойде да бягам. - Няма заради една жена да се съсипваме.
- Трябва да измислиме нещо, елате.
- Хайде, бързо.
- Изчакай ме. - Хайде, бутай.
- Мързеливци! - Глей ги как се старят, глупаци.
- Изоставате с 20мин. - Здрасти!
- Стоп. Спрете.
- Превишихте скоростта. - Извинете. - Това прави 40 франка.
- Жерар.
- Жерар! Къде сте, момчета?
- Помогнете. - какво има? - Жерар падна в канала.
- Как така? - Издръж, приятелю, издръж.
- Бързо! отлитай Жерар. - Давай!
- Трябва да пестиш сили. Не ме ли разбираш?
- Чужденец? А ако си счупиш крак?
- А ако паднеш в дупка и си разбиеш мутрата?
- Внимавайте, там е и Жерар. - Значи трябва добре да се целиме.
- Най-добре в краката. - Да.
- Няколко километра преди финала, най-отпред са двама състезатели
втори е номер 105, а първи е номер126
- Татко, те са, двамата, най-отпред. - А ако финишират едновременно?
- Бързо момчета, скрийте се.
- Внимание, сега!
- Е това е рана. - Ама пък бягаше като елен.
- Невероятен атлет. - Къде бягаш?
- Жерар, нарани ли се? - Има ли ти нещо? - Хайде, Жерар.
- Кажи 33. - Ама не така. - Кажи ааа.
- Ранен е. Той е ранен. Направете нещо.
- Чакайте, веднага съм там. Вече летя.
- няма нищо, дай това насам.
- Ще измислиме нещо друго.
- Нищо ти няма. - Ранен съм.
- Нищо ти няма, издръж. - Издръж.
- Напомняш ми суперзвезда.
- Бързо, подсушете го.
- Гори ме. - Издръж още малко.
- Ама смърди като старите ми маратонки
- Лек път.
- Напред, само напред.
- Много добре.
- Хайде, дай още малко. - А ти за кой викаш?
- Откъде да знам?
- Хайде, направи нещо, давай!
- Бързо!
- Ура, той спечели.
- Делис, какво ти е? Закъсняваме.
- Къде мадам, затворено е, съжалявам. - Но защо, г-н Ла Фугас?
- Няма да работя като омъжвам дъщеря си, я.- Само консервичка..
- И половин кило моркови. - Е добре. Делис!
- Какво правиш там? Ще закъснееме.
- Моля. - Тръгвам. - Да татко. Идвам.
- И връзка праз.
- Моля, заповядайте. - И масло. - Лусиен, пакетче масло.
- Масълцето, моля. - Сега вече тръгваме.
- Половин литър мляко. - И мляко? - Моля мадам.
- Още нещо, моля? - Не, благодаря. - Добре.
- Ето сметката. - Благодаря. - Делис!
- Прелест. - Като майка си е когато беше на 18. Тръгваме.
- Жерар, какво ти е? - Какво?
- Какво правиш там, толкова дълго? - Не иска да ми пусне сакото.
- Хайде, ще закъснееме. - Тая крава е полудяла.
- Благодаря.
- Много добра идея, благодаря.
- Мерси. Виждаш ли?
- Всички са дошли само заради тебе
- Тур дьо Франс? Да. - Какво има пак? - Тур дьо Франс.
- Ама оня Тур дьо Франс, ли?
- Дойдох заради Делис. - Да, разбира се.
- Пак се започва. - Не думай.
- Хайде, тръгваме. - Хайде, да я догониме.
- Тате!
- Хей, почакайте ме.
mihof33@seznam.cz